PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Terrace House je show se šesti cizinci, kteří žijí společně
a my sledujeme jejich chování.
Připravili jsme krásný dům a auta.
- Neexistuje žádný scénář. - Ano.
V minulém díle jsme přivítali tři nové spolubydlící.
Máme skoro úplně novou sestavu.
Jako první, Violetta Razduminaová.
- Známá také jako Vivi. - Ano. Vivi.
Čím se živíš?
Jsem modelka a herečka. Začínající herečka.
Narodila ses v Japonsku?
V Německu, vyrůstala jsem v Rusku.
- Je neskutečná. - Nádherná.
- Shochan je z ní vedle. - Je úžasná.
- Líbí se ti, co? - Je vážně krásná.
- Jejím snem je prosadit se v Hollywoodu. - Chápu to. Je krásná.
Miluju basketbal.
- Dřív jsem ho hrávala. - Počkej, vážně?
- Ví něco? - Nic jsem mu neřekla.
Měla bys mu prostě dát pusu.
Její návrh, jak se vrhnout na Ryoa ukazuje, jak je nebojácná.
- Má ráda velká gesta lásky. - Proto tu jsem.
Ukažte mi toho víc.
Zajímá mě, jestli je skutečně taková.
Uvidíme, jestli nezůstane jen u slov.
- Může to být jenom siláctví. - Ve skutečnosti může být stydlivá.
V kombinaci s jejím půvabem by to byla pecka.
To ano.
Pak tu máme 25letého Kaie Kobayashiho.
- Je to stand-up komik... - Dámy, vy ho zbožňujete.
- Je velmi zajímavý. - Že?
Je na něm něco tajemného.
Ty jsi Japonec?
- Napůl Japonec, napůl Američan. - Aha.
Mluvíš i anglicky?
Ano. Dělám stand-upy v angličtině.
Vidím tu jistý vzorec.
Muži, kteří mluví nevýrazně a mají výrazný ohryzek,
tě hodně přitahují.
K tomu jsi dospěl?
- Na tónu hlasu záleží. - Je výrazný.
Ale ještě jsme od něj vtipy neslyšeli.
- Máme dost času. - Uvidíme.
Ještě je dobře neznáme.
- A pak? - Nakonec je tu Tupas.
Příjmení Johnkimverlu. Věk 22 let.
- Oba tví rodiče jsou Filipínci? - Ano.
- Pracuji jako asistent Lily Frankyho. - Vážně?
Ryo spí na téhle.
- Rozdělte si tyhle dvě. - Horní a dolní.
Starší má přednost. Vybírá Kai.
Tupas o sobě říká, že je introvert
a myslí, že Emika mu je podobná.
Asi působí jako starší sestra.
Nemůžu se zbavit dojmu, že Tupas napáchá velké škody.
- To jsi říkal. - Já jenom...
Emika přiznala, že chce Ryoa, ale teď říká,
že se jí líbí Kaiův vzhled a hlas, a že je fascinující.
A taky se jí líbí, jak rozumný a hezý Tupas je.
- Emika nikdy nebyla... - Jak to je?
Nebyla do Ryoa zamilovaná.
Ze všech spolubydlících, kteří...
V té skupině byl nejlákavější,
ale teď, když máme nové tváře, změnila názor.
Předpovídali jsme, že se Ryo zamiluje do Vivi.
Má ráda basket, a ty její pohledy...
Ještě se nesetkali, ale až to bude...
Navíc říkal, že už s někým, kdo nebyl z Japonska, chodil.
- Odpovídá profilu. - A mluví anglicky.
To bude pro Hanu pořádná výzva.
27. TÝDEN
NEMŮŽU TADY ZŮSTAT
- To je pořádný nákup. - Dělám polévku miso.
Super.
Počkej, co jsem to chtěla udělat?
- Ehm... - Co děláš?
- Už vím. Frittatu! - Frittatu?
Takže vy oba běžně vaříte?
Já vařím skoro každý den.
Já mám různé období. Někdy vařím denně.
A někdy jsem moc líná.
Já s dovolením půjdu.
Dobře.
Kam jdeš?
Musím uklízet u pana Lilyho.
- Ty pro něj i uklízíš? - Kvůli tomu ti volá?
- Právě teď je ve Fukuoce. - Aha.
- Starám se o dům, když je pryč. - Chápu.
Taky bych šla.
- Já taky. Bylo by to zajímavé. - Že? Jsem zvědavá.
- Měj se hezky. - Díky.
Ahoj.
MÁM ZÁPASY V ŠIN-KIBĚ! - HANA
- Jak se ti tu líbí? - Obě holky jsou moc milé.
NA ZKOUŠCE TOEIC - EMIKA
Včera jsem byla hrozně nervózní.
Moc se těším na svůj pobyt tady.
- Bude to zábava. - Taky si myslím.
- Těším se na Ryoa. - Že?
Vrací se večer?
- Nevím. Nic jsem neslyšela. - Aha.
Může to být dnes.
- Vaříš polévku miso často? - Poslední dobou ne.
- Bývalému jsem ji vařila hodně. - Aha.
Chodíš teď s někým?
- Ne, nechodím. - Dobře.
- A ty máš přítelkyni? - Ne, nemám.
Jaká byla tvoje bývalá?
Byla to napůl Němka a...
Němka?
- A Japonka. - Aha.
Taky jsem částečně Němka.
- Vážně? - Můj táta je Němec.
- Aha. - Jo, pochází z Německa.
Já jsem částečně Němka a Ruska.
- Umíš německy? - Ne, neumím.
- Neučila ses to? - Ne.
Co děláš ráda ve volném čase?
Ve volném čase?
- Chtěla jsem zkusit dělat keramiku. - Keramiku?
- Vyrábět keramiku. - Aha.
- Pořádají se i jednorázové lekce. - Pěkný.
- To zní dobře. - Jo.
- To by mě asi bavilo. - Mě taky.
- Vypadá to úžasně. - Snad to i bude dobré.
Nemůže to být tak špatné.
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
Taky začnu s polévkou miso.
- Je výborná. - Ano?
Jako od maminky.
- Jako od maminky. - Vážně?
- Chutná ti? - Je výborná.
- Dobrá práce. - Sýr zachrání všechno.
Když si nevíš rady, dej tam sýr.
Mňam.
Jaké typy se ti líbí?
Myslím, třeba povahou, nebo...
Líbí se mi upřímní a čestní lidé.
Čestní?
Jo, tak bych to řekla.
Jo.
Proč navazuješ tak silný oční kontakt?
Proč se dívám do očí?
Kam bych se měl dívat?
Oční kontakt je v pořádku. Jen...
Moc nemrkáš a upřeně se díváš.
Nutí mě to podívat se jinam.
- Ale je to dobře. - Myslíš?
Ano. Oční kontakt je dobrý.
Našla jsem tyhle staré fotky.
Koho?
Z jednoho léta.
- Z hudebního festivalu v Los Angeles. - To je hezké.
Ahoj. Rád vás poznávám.
- Ahoj. Ty jsi Ryo? - Osobně.
- Těší mě. - Ahoj.
- Těší mě. - Co se ti stalo?
- Hraju basketbal. - To jsme slyšeli.
- Zranil jsem se při zápase. - Opravdu?
- Jo... - Ale ne.
- Jak se jmenuješ? Já jsem Ryo. - Vivi.
- Kai. - Těší mě.
- Nápodobně. - Díky.
Jsi v pořádku?
- Jsem... - Ty lžeš.
- Nemůžeš být v pohodě. - Evidentně.
- Vypadá to vážně. - Ach, bože.
Jak se to stalo?
Běžel jsem, vyskočil a při dopadu
- jsem si zvrtnul kotník. - To se stává.
Ale nebojte se o mě.
Jak dlouho potrvá léčba?
Stalo se to v dnešním zápase.
- Ještě jsem nebyl u doktora. - Aha.
Takže netuším.
Je těžký, když nevíš, jak na tom jsi.
- Díky. Budu v pohodě. - Určitě.
Zranění se stávají. Čím se vy dva živíte?
Já jsem stand-up komik.
- Páni. Super. - Dorazil jsem včera.
- Teprve včera? A ty? - Jo.
Taky jsem přijela včera.
- Aha. - My oba.
- A ten třetí právě spí. - Třetí už taky dorazil?
Všichni jsme přijeli ve stejný den.
Čím se živíš?
Jsem modelka a herečka.
- Začínající. - I v Japonsku?
V Japonsku? Ne. Chtěla bych do Ameriky.
- Odkud jsi? - Napůl Ruska, napůl Němka.
Miluju basketbal.
Ne, že bych ho někdy viděla.
- Ne? - Přijď někdy na zápas.
- Nebyla jsem na profesionálním basketu. - Chápu.
- Ale ráda ho hraju. - Tak to bychom si měli zahrát.
Vážně? Budeš se nudit, jsem hrozná.
V porovnání s tebou jsem úplně k ničemu.
BASKETBALISTA
HANA KIMURAOVÁ PROFESIONÁLNÍ ZÁPASNICE
ZAČÍNAJÍCÍ KOMIK
EMIKA MIZUKOSHIOVÁ UNIVERZITA J. F. OBERLINA
OSOBNÍ ASISTENT
VIOLETTA RAZDUMINAOVÁ MODELKA
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
- Tvoje japonština je skvělá. - Moc děkuji.
- Co? Kdy ses vrátil? - Právě teď.
Vítej doma. Co se ti stalo?
Zvrtl jsem si kotník, moc.
Jak? Počkej, přinesu led.
Díky. Stalo se to po výskoku.
Špatně jsem dopadl a zvrtl si kotník.
- Můj bože. - Omluvte mě, půjdu do pokoje.
- Jsou oba sportovci, chápe to. - Máš pravdu.
- Ahoj. Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Těší mě. - Promiň, ještě jsem nevstal.
To nic, já jsem Ryo.
- Tupas Johnkimverlu. - Tupas John...
- Jak ti mám říkat? - Prostě Tupas.
- Tupas. - Ano.
- Rád tě poznávám. - Nápodobně.
- Klidně spi. - To nic.
- Vyspal jsem se dost. - Mě si nevšímej.
- Rád jsem tě poznal. - Já tebe taky.
Jsem rád, že tu jsi.
Jsi můj senpai. Poslouchám tě.
Jsem tu taky vcelku nový. Nejsem tu o moc dýl než ty.
Starší mají přednost. Tak to funguje.
Tady taková tradiční pravidla neplatí.
Buď sám sebou.
Ahoj.
Chceš na nohu led? Nebo později?
Teď, prosím. Díky.
Kde se tu vzaly ty pantofle?
- Ty jsou Vivi? - Jsou moje.
- Hezké, že? - Moc hezké.
Díky.
Počkej... díky, že to pro mě děláš.
To nic.
- Snad se brzy uzdravíš. - Díky.
- Držím palce. - Jo.
Jak dlouho žiješ v Japonsku?
- Už šest let. - Šest let?
- Naučila ses takhle japonsky za šest let? - Přestaň.
Nejsem v tom tak dobrá.
- Často jezdím do Ameriky, takže... - Kam?
- Hlavně Los Angeles. - Aha.
V Los Angeles musí být spousta příležitostí.
V LA je víc možností, které bych ráda zkusila.
- Nežil jsi v Kalifornii? - V San Franciscu.
Pět let na vysoké škole.
- Uměl jsi anglicky předtím? - Ne.
- Neuměl jsem nic. - Takže jako já.
- Neuměla jsem japonsky ani slovo. - Tak proto...
Já tam byl pět let a ty tady šest.
- Jo. - Překonala jsi mě.
- Jsme na jedné lodi. - Vyšel jsem ze cviku.
- To ne. - Umím mluvit, ale...
- Znáš rčení jako „držím palce“. - Asi ano.
To se těžko vysvětluje průměrnému Japonci.
Moc děkuji. Promiň, že tě obtěžuji.
V tomhle domě můžeš mít ledový obklad jen ty.
Díky.
Vážím si toho.
- Díky za to. - Dobrý?
Díky.
- Je vidět, že jsi sportovec. - Jak to?
Víš, jak mi pomoct.
Už to zvládnu. Díky.
- Můžu se k vám přidat? - Jistě.
Už jste probírali důvod, proč jste sem přišli?
- Neslyšel jsem Viviin důvod. - Aha.
- Povídej. - Proč jsem se přihlásila?
Za prvé, už dlouho nemám přítele.
A...
doufám, že najdu dlouhodobý vztah.
To je jeden z důvodů.
Chtěla jsem žít každý den ve veselém prostředí.
- Aha. - Co děláš?
- Jdu pro vodu. - Přinesu ji.
Já to zvládnu, vážně.
- To vážně nemusíš. - Přinesu ti ji, mistře.
Nech to na mně.
- Jsi blázen. - Jsem v pohodě.
Tys mu řekl blázne?
Jsi zraněný. Odpočívej.
Díky. Moc díky.
Piju hodně vody.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Dobré ráno.
Dobré ráno. Co jíte?
- Něco... - Vivi nám uvařila salát.
- Neříkala bych tomu vaření. - Vypadá úžasně.
- Vařila jsi. - Jen jsem to smíchala.
- „Jen smíchala“? - Přesně tak.
- Viděli jste Ryoa? - Jo, je doma.
- V pokoji kluků? - Asi ano.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Jak ti je? - Asi fajn.
Zdá se, že tě to bolí. Už jsi obědval?
Ještě ne.
Půjdu na nákup, přinesu nám oběd.
- Vážně? Moc děkuji. - Jasně.
Drž se.
- Jsem hned zpátky. - Díky.
- Moc se nehýbej. - Dobře.
Co máš dobrého?
Nattó s rýží.
- Nattó s rýží? - Jo.
JSEM NA RADNICI - VIVI
- Vivi už odjela? - Ano.
- Co chystáš? - Hamburgerové placky s tofu.
Jak někdo v mém věku
vůbec může vyjádřit city?
Jak je vyjádřit slovy?
To záleží na tom, čeho tím chceš dosáhnout.
Když s někým chceš chodit a být jeho partnerka,
tak to musí být jasné.
Rozumím.
Pokud jen vyjádříš své city,
může ti jen poděkovat a tím to skončí.
Nechtěla bych, aby to skončilo
poděkováním.
Vadilo by ti, kdybych to smíchala rukama?
To zvládnu.
Udělám to.
Mám hlad, chci pomáhat.
- Vypadá to dobře. - Jo?
- Už je to smíchané? - Asi ano.
Sedí se ti na téhle židli líp?
Než na tamté?
Nejlepší by bylo sedět tady a nohu si položit sem.
- To bys měl. - Je to neslušné.
- Můžu? - Bude to nejlepší.
Co říkáte na večírek na uvítanou?
Uspořádáme ho. To by bylo super.
Může být taky halloweenský?
- Vypadají dobře. - Jo.
- Voní to krásně. - Jo.
Vypadá to skvěle.
- Do toho. Díky. - Dobrou chuť.
- Snad to bude dobré. - Vrhnu se na to.
- Moc dobré. - Vážně?
To jsem ráda.
Mňam.
Jak se cítíš?
V posledních zápasech se mi nedařilo. Zranění je toho důkazem.
Chápu...
Stydím se.
Nemáš se za co stydět.
Inspiruješ tolik lidí,
kteří vidí, jak hraješ basketbal.
Třeba mě.
- Díky. - Jo.
Jsi jako... superhrdina.
Vůbec ne.
Jsi superhrdina a tvou zbraní je basketbal.
Ani náhodou. Mám se ještě hodně co učit.
Trápí mě, když je můj superhrdina smutný a stydí se.
- Musím se z toho dostat. - Jo.
Když mi to dovolíš, chtěla bych ti pomáhat, než se uzdravíš.
Díky. Dnešní oběd byla velká vzpruha.
- Díky za pomoc. Nemusel jsi. - To nic.
- Bylo to výborné. - Promiň.
Takže...
Myslím, že tu jsem už asi dva měsíce.
Mám takový nevysvětlitelný pocit,
který jsem necítila
k Peppemu ani Rukovi.
Něco k tobě cítím.
- Co je to? - Nejsem si jistá.
- Nevíš? - No...
Ještě jsem na to nepřišla.
Ale vím, že k tobě něco cítím.
- Cítíš, jo? - Ano.
Ráda bych zjistila, co to znamená.
- Potřebuji k tomu tvou pomoc. - Dobře.
- Tohle není správná chvíle. - Ona se v tom plácá.
Jak by vám bylo po takovém přiznání, když vám není dobře?
Já bych nevěděla, co s tím.
Soustředila bych se na léčení, abych se vrátila na hřiště.
- Je nervózní, že zklamal svůj tým. - Takže...
Bylo by lepší mu pomoct se zvládnutím té situace.
Jako žena bych byla vděčná a přijala podporu
od někoho, kdo chce být se mnou
a kdo mě drží za ruku, když mi není dobře.
Hodně dlouho jsem věřil tomu,
že žena se má oslovit ve chvíli, kdy jí není dobře.
Je to stejné jako s lovem mamutů.
- Já to mám přesně naopak. - Opravdu?
Nechci tě vidět, když je mi zle.
- Chápu. To jsem už slyšel. - Vážně?
Že?
Nechceš, aby ti někdo přinesl Pocari Sweat, když je ti zle?
- Ne... - Nech to za dveřmi.
To úplně postačí.
To jsem už taky slyšel.
Kdybys zazvonil, řekla bych si:
„Co tady dělá? Idiot.“
- To jsem slyšel. - Fakt?
Slavní lidi to tak dělají.
Nechají například pití u dveří
a pošlou zprávu, že je bezpečné to vypít.
Já bych měla pochybnosti, jestli je to fakt bezpečné.
Je to děsivé.
Ne, říkají to ve smyslu: „To je ode mě, ne od někoho jiného.“
Je to individuální.
Já bych ráda, aby za mnou partner přišel.
Hana si musí myslet to samé.
- To si myslíme. - Chová se podle toho.
- Oběd byl v pořádku. - Taky bych byla vděčná.
Pomoc s obvazem taky.
Ale na vyznání nebyl ten pravý čas.
Chce hodně, když ho požádala, aby jí pomohl s jejími city.
- Pustila se na tenký led. - Zkusila to.
Musí se bát nové konkurence.
- Dává to smysl. - Ryo a Vivi si spolu sedli.
Ostatní obyvatelé nic výrazného neudělali.
Možná by mohli uvařit nějaké pochybné jídlo.
- To by to rozvířilo. - A Tupas...
Vypadá to, že „starší má přednost“ zobecnělo.
- Je to jeho vtip. - Přesně.
Snad se nechytí starojaponských přísloví.
Rychle se učí.
„Bez vesel v lodi se přes vodu nepřeplavíš.“
Je to otravné.
Vivi prozradila, že je už dlouho sama
a že si chce najít vážný vztah.
- Nečekané. - Ryo taky řekl, že se chce oženit.
Kdyby se nezranil, už by se ji snažil ulovit.
- Máš pravdu. - Měl by větší radost?
Měl by, kdyby na tom nebyl tak zle. Na načasování záleží.
- Načasování je nejdůležitější. - Asi ano.
Možná teď bude Hana víc aktivní,
když bude Ryo častěji doma.
To by nemuselo být ku prospěchu.
Ale ne, Hano...
Když špatně vyhodnotí situaci,
může mu vyznat city, a spálit se.
To se může stát.
Podívej na to.
- Je to propracované. - Někdo to všechno nakoupil?
- Hana a Emika to koupily pro nás. - Zaplatím ti později.
- Tolik práce. - Chtěli jsme to udělat.
Chtěli jsme vás pořádně přivítat.
Mám rád dýňové speciality.
Z takové dýně?
- Vypadá to složitě. - Ta je moje.
- Vážně? Je super. - Díky.
To vypadá parádně.
Díky, ale já to jen smíchala dohromady.
Paella vypadá dobře.
Všechno je super.
- Že? I ta polévka. - Vážně.
Vítejte v Terrace House.
- Na zdraví! - Na zdraví!
- Dobrou chuť. - Pusťme se do toho.
Moc díky, že jste to jídlo připravily.
- Těstoviny jsou skvělé. - Díky, že jste tady.
Jsi moc hodná.
- Tohle vypadá taky výborně. - Těstoviny jsou super.
Paella je božská.
- Díky, že jste uvařily. Je to výborné. - Díky.
Všichni mají pusu od inkoustu z olihně.
- Díky. - Díky?
Ty jsi celý špinavý.
Ty taky Patosi...
Nejmenuji se Patos...
Není to Patos.
Přestaň, já už nemůžu.
Líbí se mi, jak jsi ji jemně opravil.
- Bylo to výborné. - Souhlasím.
- Ještě lepší je vaše společnost. - Pravda.
- Jak mi to sluší? - Moc ti to sluší.
- Vypadá to skvěle. - Parádně.
Proč sis vybral mašli?
Vybíral jsem srdcem. Zaujala mě na první pohled.
Je super. Vypadáš skoro přesně jako můj bývalý.
- Ta dýně? Vážně? - Ne! Ty, Ryo.
- Podobná tvář? - Tvář a také gesta.
Přijde mi to jako déjà vu.
- Co se stalo? - Řekla, že Ryo vypadá jako její expřítel.
Je docela trapné, když tě přirovnají k bývalému.
Myslím, že i podobně mrkáš.
Měl smutné oči?
Trochu ano.
Těžko najít takové, jako mám já.
- Všechno bylo výborné. - Díky za večeři.
Mám radost.
- Ještě jsem neviděl zbytek domu. - Vážně?
Třeba hernu.
- Kterého průvodce chceš? - Musíme si vybrat?
Ještě jsem pořádně nemluvil s Emikou.
- Můžeme? Pojďme. - Ano, prosím.
- Bavte se. - Provedu tě.
Vivi, budeš mít někdy volno?
Volno? Mám spoustu volna.
- Pojďme spolu na keramiku. - To bych moc ráda.
- Včera jsme o tom mluvili. - Já vím.
- Tak půjdeme. Budu ráda. - Kdy máš volno?
Opravdu kdykoli.
Kam půjdeme? Musíme to najít.
- Taky budu hledat. - Myslím, že na pár místech
pořádají lekce.
Bude to zábava.
- Půjdeme. - Dobře.
Páni.
- A jsme tu. - Ahoj, herno.
S dovolením.
Proč mluvíš tak uctivě?
No...
Na zdraví?
Promiň.
- Jsem docela stydlivý. - Aha.
Jsem trochu nervózní.
Oba jsme stydliví. Jak si s tím poradíme?
Upřímně,
mám rád ticho. Uklidňuje mě.
- Proč? Jako... - Ale víš,
až když si s někým rozumíš.
Jinak to může být trapné.
V ideálním vztahu bychom nemuseli pořád jen mluvit.
Chápu, nemusíš neustále něco řešit.
- Můžeš být jen sám sebou. - Přesně.
Taky jsem nesmělá. V tom si jsme podobní.
U některých lidí nevím,
co si během takového ticha myslí.
Tohle mě uklidňuje.
- Mě taky. - To jsem ráda.
Měli bychom někdy jít na večeři.
Mám spoustu volného času.
Já taky.
Můžu si najít místo v kalendáři.
- Rád bych s tebou šel na večeři. - Tak dobře.
- Díky, že jsi mě provedla. - Za málo.
Doufám, že se tu spolu zase sejdeme.
To zní dobře.
- Sledování filmů musí být pecka. - Jo.
Nemůžu se dočkat, až uvidím Yesterday.
- Měla bys na to jít. - Dokud je to v kinech.
Nevadilo by mi to vidět znovu.
- Opravdu? - Ano.
Jen mi řekni kdy. Půjdu s tebou. Možná bychom mohli
- zajít rovnou i na večeři. - To bych moc ráda.
Těším se, až spolu půjdeme.
Jak sis popovídala?
- S Tupasem? - Jo.
Vybral si mě jako průvodkyni.
Bylo to fajn?
- Ano, plánovali jsme večeři. - Páni!
On to navrhl, tak půjdeme brzy.
Myslíš, že bys s ním mohla chodit?
Určitě ano.
A co ty, Vivi?
Prosím?
Líbí se ti tady někdo?
Nevím, jestli to můžu říct.
- Co? - Ty víš, co myslím.
Mluv upřímně, na mě se neohlížej.
No...
- Já... - Já nevím... Je to?
Asi to tipuješ přesně.
Má ta osoba takovéhle oči?
Přišlo mi... že...
Když jsem vás viděla spolu, cítila jsem, že mezi vámi něco je.
- Myslela jsem... - Takže...
Líbí se mi, že přijal prvky zahraniční kultury.
Uvnitř je skoro úplný Američan.
Oba jsme strávili spoustu času v zámoří,
máme podobné životní zkušenosti.
Aha.
- To je jedna věc. - Chápu.
Taky se mi líbí, že je na tom finančně dobře.
Například, kdybychom mluvili o výletu do Miami,
mohli bychom tam prostě vyrazit.
Líbí se mi takové možnosti.
Ráda bych ho víc poznala.
Ale jak jsem si říkala, že bych chtěla být s Ryoem,
pozval mě Kai.
Na keramiku, že?
Jo. Chtěla jsem to zkusit a řekla mu o tom.
Navrhla jsem to a teď bych raději nešla.
Možná bych ho měla odmítnout.
- Šla bys, kdyby tě pozval Ryo? - Okamžitě.
Dobře!
- Na té fotce vypadám jako žába. - To jsi ty?
To je děsivý.
- Páni. - Já a děsivá? Neblázni.
- To je vážně drsný. - Myslíš?
- Musí to být super. - No...
Je děsivý šplhat na provazy v ringu.
- Děsí tě to? - Jo.
Hodně. Ale když mám zápas...
- Ahoj. - Prostě to udělám.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Přinesla jsem si věci.
- Na co? - Na kreslení.
Hezky.
Jsi taky umělkyně?
Ne, to ne. Nejsem moc dobrá.
- Je skvělá. - Vážně?
- Říká to jen tak. Je vážně dobrá. - To není pravda.
- Nekreslila jsem... - Vypadá to seriózně.
...tolik let.
- Můžu se podívat? - Je to velké.
- Tady. - Vážně?
- Jo. Tohle. - Páni.
Tahle stránka.
- Není to paráda? - Ještě to není hotové.
- Kreslíš tužkou? - Ano, tužkou.
Máš opravdu talent.
Půjdeme?
- Kam? - Na keramiku?
Opravdu? Dnes?
Právě teď? No super.
- Bavte se. - Vážně se těším.
Vím, že jsme o tom mluvili, ale nečekala jsem to tak brzy.
- Super. - Tak pojďme.
- Je krásné počasí. - Pravda.
- Jsem rád, že neprší. - Jupí.
- Tak jdeme. - Ahoj.
KERAMIKA - KAI A VIVI
MINAMI-AOJAMA, TOKIO
Nádherná budova.
Měla jsem něco přinést? To je ono?
Ano, přímo tady.
- Páni. - Super.
To je krásný obchod.
AT KILN AOJAMA
- Půjdeme dál. - Páni.
Moc díky.
Tohle jsi našel?
- Jo. - Vážně díky.
Tady máme dva hrnčířské kruhy.
Budeme je dnes používat při tvoření.
Začněme jemným pohybem na horní straně hlíny.
Dotýkejte se jemně a lehce.
- Netlačte moc. - Fíha.
- Páni. - Teda.
- Je to prima. - Máš pravdu.
Levým palcem jemně udělejte uprostřed otvor.
Úplně cítím, jak se mi čistí čakry.
Že jo?
Sakra, tohle mě fakt baví.
To mě bude... ale ne!
Nemusíte to dělat až moc tenké.
- Mám upravit tvar? - Ano, pravou rukou
- jemně zatlačte z této strany. - Aha.
Rozumím.
Skrýváte to?
Jste vtipná.
Líbí se vám velikost?
- Myslím, že je to perfektní. - Výborně.
V tom případě jsme hotovi.
- Zastavím kruhy. - Dobře.
Tohle je nejděsivější.
Opatrně to zvedněte.
Velmi dobře.
Tvůj vypadá úžasně.
Chtěl bych si tě přitom vyfotit.
Skvělá póza.
Super.
- Líbí? - Je to krásný.
- Vypadá dobře. - Souhlasím.
Je lepší, než jsem si představovala.
- Byla to zábava. - Bavila jsem se.
- Rád bych šel znovu. - Já taky.
Tak Vivi přešla do útoku.
- Že? - Hana se musí klepat jako osika.
- S jejím šarmem se těžko soupeří. - Že?
Přirovnání Ryoa k jejímu ex může být taktika. Co myslíte?
- Možná. - Určitě.
Ale neznělo to manipulativně. Byla to upřímná poznámka.
Musí se chovat nápadně podobně.
Zapůsobilo to na její city?
- Podle toho, jak moc ho milovala. - Přesně.
Pokud ho má v živé paměti,
- mohla to být nostalgie. - Ano.
Dostalo by mě to.
Zřejmě museli mít dobrý vztah.
- Pravděpodobně. - Souhlasím.
Bylo by ošklivé, kdyby ho přirovnala k nějakému hnusákovi.
- Máš pravdu. - „Bože. Připomínáš mi mého ex.
Tím jak srkáš u jídla. Přesně tím!“
„Proč to oba děláte?“
- To zní hrozně. - „Myslela jsem, že slyším jeho.“
- „Nesnáším to.“ - „Další idiot?“
- Tak to není. - Ne, není.
Kaie zajímá Vivi.
- Zřejmě ano. - Myslím, že ano.
Vivi se nemilosrdně a rychle...
přeorientovala směrem na Ryoa.
Ani si s Kaiem nechtěla vyjít.
Možná jen zapomněla, že si něco naplánovali.
- Myslíš? - Asi si řekla: „No jo...
- Říkali jsme, že půjdeme.“ - Vypadlo jí to.
Ale Kai je houževnatý. Na jeho místě
bych ustoupil a řekl, že můžeme jít i jindy.
Usmyslel si, že půjdou ten den.
- To se mi na něm líbí. - Já bych couvnul.
Pak jsme byli svědky té zřejmě nejvlažnější konverzace,
která se kdy v herně odehrála.
Bylo to tak strohé.
Jako kdyby pořádali čajový obřad.
Jejich spojení se ale ukázalo rychle.
- Rozumí si. - Že?
- Jsou si podobní. - Oba jsou tišší.
Rozumím, že se jim líbí
spolu navzájem mlčet. To je hezké.
Ale právě se poznali. Je to divné.
Byl to jejich první rozhovor.
Chci poznat Tupasovu skutečnou povahu.
V poslední scéně nám ukázal kousek svého pravého já.
Působí jako obyčejný mladý člověk.
Čekal jsem, až se přestane chovat jako věrný sluha.
Příliš si na té roli zakládá.
- Chci tím říct... - „Věrný sluha“?
Jak je ke každému až příliš zdvořilý
a používá rčení, jako „starší mají přednost“.
Přišlo mi, že si na něco hraje.
Doufal jsem, že toho brzo nechá. Ale vidíte?
- Byl to jeho první den. - Já vím, s hodnocením počkám.
Těším se na rozhovory Tupase s Emikou.
Já taky.
- Já je žeru. - Zbožňuju jejich osobitost.
Emika není poslední dobou moc veselá.
- Asi ne. - Chápu, proč to říkáš.
- Dává to smysl. - Yamachanovy názory
na YouTube jí musely zkazit náladu.
Sociální sítě.
Když jste citliví, nechoďte tam. A když tam jste, zvykněte si.
Vy dva jste byli dneska spolu, že?
Byli jsme na keramice.
- Byla to zábava. - Kam jste až šli?
- Aojama? - Někde v Aojamě.
- Bylo to fajn. - Vážně.
Chtěla jsem jít už asi šest let.
Vzpomínám si, že jsem chtěl keramiku taky zkusit.
A šel jsi?
Šel, ale hrozně mi to nešlo.
Kai byl vážně dobrý.
- Snažil jsem se. - Nemáte své výtvory?
Ne, vyzvedneme si je 12. prosince.
- Trvá, než se vypálí. - Aha.
Bože. Zbožňuju domácí kari.
- Nápodobně. - Nacpu se.
- Vypadá to skvěle. - Musí to být výborné.
- Mňam. - Není to pikatní, pokud to máte rádi.
- Je to výborné. - Perfektní. Já pikantní nerad.
Výborně.
Já pikantní taky nemusím.
Chutná mi to.
Mám chuť vařit pořád.
Pokud za to budu tak chválená.
- Od tebe mi chutná. - Budu vařit často.
Vítejte doma.
Dobré ráno?
Jak ses měl, Ryo?
Byl jsem ráno u doktora.
A co říkal?
- Možná budu moct hrát už tento týden. - Páni.
- Máš snědeno? - Odnesu nádobí.
- Neboj, mám to... - Moc díky.
Díky za... ale!
Počkej...
- Ty jsi vařila, já umyju nádobí. - To je v pořádku. Udělám to.
Střihneme si.
Kámen, nůžky, papír.
- Dobře. Ale já prohrál. - Dobře.
Já vyhrála, takže rozhodnu.
- Já vyhrála. - Vítěz myje nádobí?
- Já vyhrála, takže... - Ale to jsi neřekla.
Ještě jednou. Kámen, nůžky, papír.
Fajn. Prosím, sedni si.
- Běž se bavit. - Já nechci.
- Tak já ho utřu. - Díky.
Proč je tvoje pravé rameno najednou tak sexy?
- Co máš s tím ramenem? - Aha, díky.
- Potřebuješ to? - Ano.
- Dobře. - Díky.
- Copak? - Nic. Chceš si popovídat?
Já? Jasně.
- Můžeš chodit? - Jo, jsem v pohodě.
Promiň, že jsem ti nepomohla.
Jsi silák. Zvládneš to.
- Jsem neporazitelný. - To jsi.
- Umíš se o sebe postarat. - Tys to složila?
- Ano. - Opravila jsi i tohle?
- To se podívejme. - A co ty?
To je normální.
Páni.
Chci vidět tvůj další zápas.
- Jasně. - Tak jo.
Budu se těšit...
- Chci vidět, jak někoho nakopneš. - Jo...
Co se děje?
- Co se stalo? - Promiň...
Za co?
- Co je? - No...
- Můžeme si jít povídat nahoru? - Jasně.
Nesedí se mi tu dobře.
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
Překlad titulků: Jan Tvrdík